Den ved lov fastslåede straf over Louis D'Ascoyne Mazzini -
- eksekveres i morgen
- Godaften, mr. Elliott. - Godaften.
Bare skriv dig ind. Holder de dig beskæftiget?
En fange i Manchester om mandagen -
- og en englemagerske i Holloway til morgen.
- Er den i morgen noget særligt? - I højeste grad.
Selv efter alle mine år i faget, glæder jeg mig til at møde ham.
Farvel igen, mr. Elliott. Den sædvanlige kop te kl. syv?
Selv min herre, mr. Barry, har aldrig oplevet at hænge en hertug.
Sikke en finale på et liv ved det offentlige.
Jeg trækker mig tilbage. Efter at have brugt det bløde reb -
- vil jeg aldrig kunne bruge hamp igen.
- Hvordan vil han tage det? - Han vil være helt og aldeles rolig.
Uden tvivl et tilfælde af noblesse oblige.
En vanskelig kunde kan gøre tingene så besværlige.
Nogle af dem bliver nærmest hysteriske. Højst ubetænksomt af dem.
Det er en stor begivenhed, så jeg går tidligt til ro.
Den sidste hertug-henrettelse her til lands gik ganske skævt.
Det var i gamle dage med økse, du ved.
Det havde jeg nær glemt...
Du må tilgive min uvidenhed, men når vi mødes i morgen tidlig -
- hvad er da den korrekte tiltaleform?
- Deres Excellence? - Deres Nåde.
Tak.
Godmorgen, Deres Nåde...
- Sid ned. - Oberst! Et glas vin?
Ellers tak. Er der noget særligt, du vil have til morgenmad?
Bare kaffe og lidt ristet brød. Og måske et par druer.
Jeg vil nødig skuffe folk, men det er for tidligt til et solidt måltid.
Aftalen er klokken otte, ikke sandt?
Hvis jeg må have lov at sige det, er jeg forbløffet over, hvor rolig du er.
Doktor Johnson havde ret, da han sagde:
"Når en mand ved, han skal hænges, fokuserer det hans tanker."
- Hvis jeg ikke kan gøre andet... - Ikke spor, ellers tak.
Vi får mulighed for at tage afsked i morgen tidlig.
Det må jeg med skam indrømme.
- Godnat, Deres Nåde. - Godnat.
Den række begivenheder, der har ført mig hertil -
- skrevet aftenen før min henrettelse -
- af Louis D'Ascoyne Mazzini, 10. hertug af Chalfont -
- der vover at håbe, at det vil være interessant for den, der måtte læse det.
Min gode mand, det er ikke mit valg, at du holder mig med selskab.
Hvis du vil sove, så gør mig dog den tjeneste at sove uden at larme.
Med så kort tid tilbage er det svært at vælge, hvor man skal begynde.
Måske skulle jeg begynde fra en ende af.
Jeg blev født en sund dreng til en engelsk moder og en italiensk fader -
- der bukkede under for et hjerteanfald, da han så mig første gang.
Jeg har kun et svagt minde om ham. Den smule, jeg ved, har jeg fra min mor.
Din far var en flot mand.
Mor var datter af den 7. hertug af Chalfont af Chalfont Castle.
Hun stak af med en sanger og byttede Chalfont Castle -
- for de moderne bekvemmeligheder i Balaclava Avenue 73 sydvest i London.
De var fattige, men de havde fem lykkelige år sammen -
- før min ankomst sendte far i en alt for tidlig grav.
Da mor var ganske fattig efter min faders død -
- gjorde hun alt for at forsone sig med sin familie.
De svarede ikke engang på hendes brev.
For at holde os begge i live måtte hun tage en logerende.
Hun udførte de usleste ærinder for ham.
Hun følte, at hendes familie havde snydt mig for min fødselsret -
- og jeg tilbragte barndommen i en atmosfære af familiens fortid.
Hertugdømmet blev skænket af Charles II til Henry D'Ascoyne -
- for hans tro tjeneste over for Majestætens under dennes eksil.
Senere for hertugindens tro tjeneste over for Majestæten.
Titlen nedarves fra både mænd og kvinder i slægten.
Derfor kunne jeg arve hertugtitlen via mor.
Mor spinkede og sparede og sendte mig på den bedste skole, hun havde råd til.
En episode fra min skoletid er pudsig i forhold til min nuværende situation.
Lionel Holland... Hvad er det sjette bud?
Kom nu!
- Så en anden da. - Jeg ved det! Miss Waterman.
Louis Mazzini. Sig det så.
- Du må ikke slå ihjel. - Nemlig. Du må ikke slå ihjel.
Dengang havde jeg ingen problemer med det sjette bud.
Det syvende var jeg slet ikke gammel nok til at bekymre mig om endnu.
Men jeg var gammel nok til at forelske mig. Dermed kom Sibella ind i historien.
Sibella og hendes bror Graham var mine eneste nære venner.
Mor lod mig modvilligt lege med de lokale børn.
I det mindste var deres far, dr. Hallward, en uddannet mand.
Louis, vi må tænke nøje over din fremtid.
- Det skulle være let at finde arbejde. - Ikke arbejde, en karriere.
Jeg håbede, du ville gå på Cambridge. En D'Ascoyne går altid på Trinity.
Og så måske et job som diplomat.
Men det nytter ikke at sigte så højt.
Når du har bestået din eksamen, kan du starte på et erhverv.
Folk fra gode familier har, så vidt jeg ved, liberale erhverv nu til dags.
Hvem kender vi, der kan hjælpe os?
Vi kender ikke nogen, bortset fra familien, og de kender ikke os.
Vi kan i det mindste prøve én gang til.
Jeg skriver til Ascoyne D'Ascoyne. Han kan gøre noget i sin bank.
En bank? Er det et liberalt erhverv?
Det er en privat bank. De deler ikke penge ud ved skranken.
Brevet blev derefter sendt. Denne gang modtog vi svar.
"Lord D'Ascoyne beder mig meddele Dem" -
- "at han ikke anser din søn som værende en del af D'Ascoyne-familien."
Underskrevet af en sekretær.
Det er dumt af dem ikke at indrømme, du findes, da du måske er hertug.
Det er et stort "måske". Der er 12 i rækken foran mig.
Der er sket særere ting end det. Jeg vil nødig virke ukristen -
- men ud fra deres holdning at dømme ville jeg ønske, de 12 ville dø.
Bortset fra en. Du skal være hertuginde af Chalfont, før jeg er hertug.
Så må det blive et job og ikke en karriere alligevel.
Desværre. En D'Ascoyne som arbejder!
Havde mors fjollede drømme -
- plantet kimen, der voksede til sådan en formidabel kriminel karriere?
Jeg var ikke klar over det. Der var mere presserende problemer.
Selv potentielle hertuger skal spise.
Mr. Perkins, vores logerende i næsten 15 år, gjorde sit bedste for at hjælpe.
Han fandt arbejde til mig i en lokal manufakturhandel.
Den mulige, fremtidige hertug af Chalfont blev salgsassistent.
Denne ydmygelse fortsatte i to modløse år.
Så en dag, blev mor, der havde ødelagt sine briller -
- ramt af en sporvogn ved Clapham Junction og dødeligt såret.
- Louis... - Ja, mor?
Jeg vil gerne begraves på Chalfont i familiens krypt.
Ja, mor.
Jeg skrev til hertugen og informerede ham om mors sidste ønske.
Hans svar var et studst afslag.
Da jeg stod ved mors grav på den grimme kirkegård i forstæderne -
- svor jeg, at jeg ville hævne al den uret, familien havde forårsaget hende.
Det var intet andet end ungdommens trods -
- men det var den liden tue, der blev til et stort læs.
Jeg undersøgte stamtræet og stynede det til nulevende familiemedlemmer.
Men hvordan kunne jeg gøre dem fortræd? Hvad kunne jeg tage fra dem?
Bortset fra deres liv måske?
Jeg lod mig rive med af en fantasi, hvor alle 12 omkom ved min usete hånd.
Om at drengen fra Clapham genantog sin fødselsret.
Jeg spekulerede endda over, hvordan jeg kunne udføre udåden.
Der var andre problemer.
Mors beskedne indkomst kom fra en livrente, som gik i graven med hende.
Problemet med at leve for 25 shilling om ugen blev løst -
- af en invitation fra dr. Hallward om at bo hos dem.
Det skurrede at acceptere min status som uformuende slægtning -
- men visheden om at kunne se Sibella hver dag var for fristende.
Louis! Jeg er så glad for, du sagde ja. Det var jo min ide.
- Jeg har noget med til dig. - Det har du slet ikke råd til.
Det var en skam! Der er Lionel. Vi ses til middagen.
De næste par år førte til mangen hjertesorg -
- men også forfremmelse. Snører og bånd til 30 shilling om ugen.
Stoffer til 32 og seks pence.
Endelig til lingeri til 35.
Skulle jeg være manufakturhandler, skulle det dog ikke være i forstaden.
Så jeg flyttede til en stor, moderne forretning i West End -
- til den fyrstelige løn på to pund om ugen.
Hver dag til frokost læste jeg, hvordan det gik med min arv.
Nogle gange var der godt nyt i dødsannoncerne.
Nogle gange var der skidt nyt i form af nyfødte.
Da hertugen fik tvillingesønner var det et frygteligt slag.
Heldigvis blev det problem løst i form af en difteri-epidemi -
- og jeg fik endda en bonus i form af en hertuginde.
Den sommer holdt familien Hallward en fest.
- Godaften, Sibella. - Hej, Louis.
- Du ser flot ud. - Det gør du også.
- Gør han ikke, Lionel? - Meget...
Hendes venlighed gav mig mod, så jeg traf en beslutning.
Det var den sidste - gudskelov. Sikke en aften.
- Det var en rar aften. - Det var det nok for dig.
Det er skrækkeligt at være kvinde og måtte danse med kedelige mænd -
- le af deres vittigheder, mens de træder en over tæerne.
- Jeg trådte dig ikke over tæerne. - Du er ikke kedelig.
Sibella... Sibella, vil du gifte dig med mig?
Nej da! Og rejs dig dog op.
Nok er du halvt italiener, men du ser fjollet ud sådan der.
- Ser jeg fjollet ud? - Ja, meget.
Ser jeg stadig fjollet ud?
- Vil du gifte dig med mig nu? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Jeg har lige sagt ja til Lionel.
Det kan du ikke! Han er et fæ. Han er ingen gentleman.
Hvem har måske hørt om en gentleman, der pudser den logerendes sko?
Det var grimt sagt, bare fordi mor var fattig.
- Lionel bliver meget rig en dag. - Jeg bliver måske hertug en dag.
- Ja, den er god med dig. - Nej, det bliver jeg måske.
- Mor var datter af... - Ja, det ved jeg.
Når du er hertug, så vis mig din krone.
- Så vil jeg føle mig godt dum. - Ja, det vil du.
Jeg gifter mig med Lionel, og nu går jeg i seng.
Det vil du altså!
Da tog mine drømme en mere konkret retning.
D'Ascoyne-familien havde gjort min mor uret -
- og stod mellem mig og det, jeg ville have.
Jo mere jeg tænkte på dem, de mennesker, jeg havde gransket -
- jo mere blev de til onde uhyrer -
- hvis eneste formål med livet var at frarøve mig min fødselsret.
Jeg havde kun set Chalfont, som mor havde beskrevet det.
At træde gennem den formidable port på besøgsdagen -
- var en ydmygende oplevelse, men jeg tvang mig selv til det.
Jeg ville se nærmere på det mål, som jeg havde sat mig for at nå.
Jeg forventede ikke ligefrem at få et glimt af selve pletskuddet.
Undskyld mig, sir!
På det tidspunkt var der vel otte mennesker mellem mig og hertugtitlen.
Det er svært at dræbe folk, som man ikke er på talefod med.
Jeg havde næsten indset, at det var umuligt -
- da skæbnen spillede mig et puds en eftermiddag.
Det må være godt nok. Forretningerne i London kan ikke hamle op med Paris.
Pak dem ind og sæt dem på min regning.
- Hvad er navnet? - Mr. Ascoyne D'Ascoyne.
Endelig stod jeg ansigt til ansigt med en af dem.
Det var bankieren lord D'Ascoynes søn.
Ham, der havde nægtet at hjælpe mig, så jeg nu stod med et vanærende job.
Hvad ret havde den arrogante knøs til at koste med mig?
I min vrede lyttede jeg til deres samtale.
Jeg har bestilt værelser i Maidenhead. Vi tager derned på fredag.
- Er det nu også sikkert? - Det er diskret og anonymt.
Pas dig selv i stedet for at lytte til os!
Du rører mig ikke! Jeg er ikke interesseret i jeres samtale.
Hvis du oven i købet er uforskammet -
- skal vi sørge for, at du fortryder det.
Resultatet var, at jeg blev afskediget på stedet.
Jeg besluttede mig for at hævne mig -
- ved at afskedige ham fra denne verden.
Hans samtale havde røbet, hvor jeg kunne dræbe ham.
Dr. Hallwards praksis stillede alle midlerne til rådighed for mig.
Jeg brugte en uges løn -
- på at investere i passende tøj til en weekend i Maidenhead.
Måske ville de kunne huske mig, men jeg mente, det var usandsynligt -
- da ekspedienter normalt blev anset for at være en laverestående race.
Jeg besluttede mig for at tage tyren ved hornene.
Undskyld, men De har vel ikke en tændstik?
- Har vi mødt hinanden før? - Det mindes jeg ikke.
Jeg mente ellers at kunne kende Dem.
- Var du i Monte sidste år? - Året før.
- Vil I ikke sidde ned? - Ikke i aften. Vi er trætte.
Jeg misbilligede, at de lagde sig så tidligt -
- men det var svært at bebrejde dem. Weekender - og livet - er jo så kort.
Næste morgen ventede jeg på, de kom ned. Og hele eftermiddagen med.
De kom ikke hele den dag.
Eller morgenen efter.
Jeg følte mig ikke sentimental. Weekenden var næsten forbi -
- og jeg ville ikke så en så oplagt mulighed igen.
Jeg var desperat. Jeg fulgte efter dem uden at vide, hvad jeg håbede på.
Jeg havde giften med mig, men de havde ikke engang madkurv med.
Men det kunne tænkes, de ville stoppe et sted og få lidt at drikke.
De stoppede kort efter, men ikke af den grund.
At dømme ud fra tidligere erfaring ville de være der i timevis.
ADVARSEL. Dette stræk er farligt, når sluserne er lukket.
Gæster ved floden bedes fortøje deres båd forsvarligt.
Resten skete ganske automatisk. Jeg havde lært at svømme i Clapham -
- selvom jeg aldrig havde prøvet det under vandet.
Jeg skulle nødig dukke op for næsen af dem -
- selvom jeg tvivler på, de ville have bemærket mig.
Det hele klappede perfekt.
Jeg var ked af pigen, men i løbet af weekenden havde hun sikkert -
- allerede lidt en skæbne værre end døden.
Jeg ventede med mit næste træk, til jeg atter fik styr på nerverne.
Jeg var meget ung, og ufølsomhed falder mig ikke naturligt.
Pludselig fik jeg en strålende ide.
Jeg kunne skrive et brev og kondolere til gamle Ascoyne D'Ascoyne.
Det ville være hævnen for hans ondsind mod mor -
- og det gik op for mig, at der måtte være en ledig stilling i banken nu.
Ascoyne D'Ascoyne hoppede på limpinden.
Sid ned, mr. Mazzini.
Goddag.
Min afdøde søn.
- Et stort tab. - Han var ung og dumdristig.
Men var han blot blevet skånet, til han var voksen...
Det er derfor, jeg følte, jeg bare måtte kondolere.
Et så tragisk tab giver altid mindre ting deres rette perspektiv.
Hvis jeg husker ret -
- modtog jeg et brev fra din mor for nogle år siden.
Min afdøde mor.
- Goddag, Louis. Du ser fornøjet ud. - Det gør du også.
- Jeg har nyt. - Det har jeg også. Dig først.
Lionel og jeg har sat en bryllupsdato. Det bliver om to måneder.
Jeg lykønsker ham - og gratulerer dig.
- Hvad har du af nyt? - Intet så spændende som dig.
Jeg var til møde med lord Ascoyne D'Ascoyne i dag.
Han ejer en privat bank. Han tilbød mig straks en stilling -
- med fremragende udsigt til forfremmelse.
Louis... Det er jeg virkelig glad for.
- Louis, kan du huske noget? - Hvad?
Engang, herinde... Efter min fest...
Jeg kyssede dig. Og du var skrækkelig mod mig.
Jeg gjorde grin med, at du var en D'Ascoyne. Det er jeg ked af.
- Tager du det mere alvorligt nu? - Ja.
Louis, kys mig, så jeg ved, du har tilgivet mig.
Nej, det går virkelig ikke. Dit løfte til Lionel.
- Jeg var så tarvelig den aften. - Jeg kan lide dig, når du er sådan.
Du danser nok gennem livet. Bare Lionel ikke træder dig over tæerne.
Min nye stilling var ikke meget -
- men jeg måtte teste trinene på stigen, før jeg kunne bestige den.
Den næste, der skulle af vejen, var Henry D'Ascoyne.
24 år gammel, nygift, men endnu uden efterkommere.
Jeg havde samlet en masse oplysninger om D'Ascoyne-familien fra aviserne -
- og jeg studerede dem for at finde en løsning. Den fandt jeg.
Jeg købte udstyret brugt -
- og cyklede ned den efterfølgende weekend.
Jeg havde studeret et par bøger i fotografi -
- og fundet ud af, at kameraets mysterium kun krævede intelligens -
- og evnen til at bedømme det afbillede på hovedet.
Således så jeg for første gang Henry D'Ascoyne.
Min tilgang var en succes.
Undskyld, er det ikke et Thornton Pickard?
- Er du fotograf? - Jeg har et Sanger Shepherd.
Dejligt, lille kamera - fokallukker, hurtig retlinjet.
Kommer du ikke over til mit hus og ser det?
- Jeg hedder D'Ascoyne. - Jeg hedder Mazzini.
Han lod til at være en rar fyr.
Jeg var ked af, at vores bekendtskab måtte blive så kort.
Jeg fik lavet et af skurene om til mørkekammer.
Jeg fik udstyret sendt ned fra byen. Resultaterne har været helt forrygende.
Lad mig vise dig nogle billeder, jeg har taget i landsbyen.
Se. Helt lystæt - bortset fra det her.
Fremkaldelsesbakken der, tonebadet her, forstørreren her.
Ikke ringe, vel? Apropos landsbyen...
Overvejer du at sende dine billeder til et tidsskrift?
Jeg er vis på, du er en god fyr, ellers ville jeg ikke spørge.
Jeg er taknemlig, hvis du ikke offentliggør det sidste billede.
Kroen? Men det er et dejligt billede.
Min kone bryder sig ikke om den slags steder. Jeg går aldrig derind.
- Jeg vil ikke give dig problemer. - Lad os skåle på det!
Medmindre du selv er afholdsmand? Fremragende!
Hvad skal det være? Sherry, whisky?
En lille fremkalder.
Det mentale billede af hans kone, som jeg havde dannet mig -
- forberedte mig ikke på den kvinde, jeg kom til at møde.
Hun var høj og slank som en lilje og lige så smuk.
Det er mr. Mazzini. Han har et Thornton Pickard. Mr. Mazzini, min kone.
Jeg deler min mands glæde ved at byde en fotograf-entusiast velkommen.
- Vil du have lidt sherry? - Ellers tak, jeg...
Vi rører ikke alkohol, men vi vil ikke pådutte gæster vores syn på den sag.
- Et glas sherry, Harwood. - Jeg skal se til mine kopierrammer.
Har du boet længe i nabolaget?
Nej, jeg cyklede gennem landsbyen og stoppede for at fotografere kroen.
- Den så så charmerende ud. - Det gør den.
Men den har en skidt indflydelse på folk her på egnen.
Jeg har talt med indehaveren om drikkeriet, men han lader det passere.
- Det er trods alt hans levebrød. - At udnytte andres svaghed?
Sagt på den måde lyder det jo begrædeligt.
Vil du have mig undskyldt?
Jeg kunne godt forstå Henrys besøg på kroen.
Mrs. D'Ascoyne var smuk, men hvor var hun dog selvgod.
Jeg overvejede, hvordan jeg kunne indynde mig hos hende -
- og besluttede at angribe på hendes territorium.
Vi kan tilbyde dig en beskeden frokost.
- Jeg vil ikke være til ulejlighed. - Det er du heller ikke.
Det er jeg desværre.
- Tillad mig at forklare? - Værsgo.
Da din mand fortalte mig, hvad han hed -
- indså jeg, jeg var havnet i en pinlig situation.
Min mor var medlem af D'Ascoyne-familien.
Hun giftede sig under sin stand -
- og de nægtede at anerkende hende eller min eksistens.
Selvom du vil tøve, før du siger det ligeud til mig -
- vil du og din mand foretrække ikke at spise sammen med mig.
Måske vil du være elskværdig at forklare det for din mand?
- Jeg forlader nabolaget. - Mr. Mazzini, sid nu ned.
Du har udvist den mest udsøgte adfærd.
Jeg kender ikke den historie, du henviser til -
- men min mands families holdning er ikke fulgt med tiden.
De tænker for meget på adelens ret og for lidt på dens pligter.
Din ærlige adfærd viser mig, at de tager helt fejl.
Tog lord Tennyson meget fejl, da han skrev:
"Varme hjerter er mere værd end kroner og simpel tro mere end normannisk blod."
Jeg håber, du bliver til frokost.
I så fald vil jeg være både beæret og glad.
Min forstillelse om at være en oprigtig mand var sådan en succes -
- at mrs. D'Ascoyne inviterede mig til at blive fra lørdag til mandag.
Da jeg vendte tilbage til den skærende kontrast i Clapham -
- var alle i færd med at gøre klar til Sibellas bryllup til Lionel.
Før jeg gik i seng, gik jeg ind for at hente mig en bog.
- Hvad tænker du på? - Hej, Louis...
Du ser ikke så glad ud, som kvinder i din situation forventes at se ud.
Jeg tænkte på alle de glade stunder, vi har haft her - du, jeg og Graham.
- Og Lionel. - Ja, og Lionel.
Jeg vil ikke giftes med Lionel!
- Hvorfor? - Han er så kedelig.
Af en ung mand at være udviser han en uhyggelig grad af at være midaldrende.
Men det er lidt for sent at komme i tanke om det.
Ja, og det gør kun sagen værre.
- Jeg sagde jo, du skulle ægte mig. - Ja. Det gør også sagen værre.
Du ser skønnere ud i dag, end jeg nogensinde har set dig.
Du er en heldig mand, Lionel. Tro mig på mit ord.
Selv Sibellas evne til at lyve ville blive spændt til sit yderste.
Tiden havde givet mig hævn over Lionel, og som det italienske ordsprog siger:
"Hævn er en ret, folk bedst kan servere iskold."
Den følgende lørdag nåede jeg Henrys hus kort før daggry.
Jeg hældte benzin i stedet for paraffin på lampen i mørkekammeret.
Så sov jeg et par timer -
- mens jeg ventede på, at jeg med rimelighed kunne ankomme til huset.
Dagen trak ud i åndeløs spænding. Henry tog utallige fotografier -
- men viste ingen trang til at besøge mørkekammeret.
Bravo, Edith!
Jeg var ved at frygte, at han pludselig havde opgivet alkohol.
Jeg fremkalder dem før eftermiddagsteen. Vil du med?
Jeg har en smule hovedpine, og det hjælper kemikalierne ikke på.
Vi drikker te under magnoliaen. Det er godt for hovedpine.
- Henry tror ikke, jeg går op i det. - Måske går han selv for højt op i det.
Det er lidt min skyld. Før vi blev gift, havde han et par interesser.
Han var i sin klub hver dag.
Jeg overtalte ham til at komme ud og bo på landet.
Jeg håbede, at han ville fatte interesse for vores omgivelser og plejen af dem -
- men han blev interesseret i fotografi på vores bryllupsrejse.
Mr. Mazzini... Tilgiv mig, at jeg diskuterer så personlige sager med dig.
Det bekymrer mig, at Henry bruger så meget tid på sin hobby.
Bør jeg lade ham fortsætte med det?
Jeg kunne ikke sige, at Henry nu ikke havde mere tid til den slags -
- så jeg diskuterede blot hans fremtid.
Har han aldrig udvist interesse for et liv i politik?
- Eller haft andre ambitioner? - Kun en.
At vinde en præmie fra fotografforeningen i Bruxelles.
- Hvad er det? - De brænder bare nogle blade af.
Det gør man ikke på denne tid af året.
- Henry! - Nej, bliv her!
Jeg kom selvsagt for sent.
Begravelsen blev holdt i kirken på Chalfont -
- før han blev lagt i familiens krypt.
Mrs. D'Ascoyne, der havde fornemmet, at jeg var en følsom og fornuftig mand -
- bad mig eskortere hende.
Alting har en tid, for alt, hvad der sker under himlen, er der et tidspunkt.
En tid til at fødes, en tid til at dø.
Ved den lejlighed fik jeg første glimt af familien D'Ascoyne.
Det var temmelig nedslående, for det viste, hvor lang vej jeg havde igen.
Der var hertugen.
Der var min arbejdsgiver, lord Ascoyne D'Ascoyne.
Der var admiral lord Horatio D'Ascoyne.
Der var general lord Rufus D'Ascoyne.
Der var lady Agatha D'Ascoyne.
Og på prædikestolen stod den ærværdige lord Henry D'Ascoyne.
Et alt for kort liv -
- var rigt på præstationer og løfter om at tjene menneskeheden.
D'Ascoyne-familien overholdt landadelens traditioner -
- og sendte familiens tumpe til kirken.
- Farvel, søde. - Farvel.
Nu ingen scener. Den vej skal vi jo alle.
Godt, vi har sådan en familiekrypt. Det minder konstant en om sin herkomst.
Kremering er noget vås. Hvem vil dog futte sine nære og kære af?
- Jeg synes, mrs. D'Ascoyne skal gå nu. - Som mrs. D'Ascoyne mener, er bedst.
Jeg er glad for, fætter Henry holdt prædiken. Så bliver det i familien.
Der var engang en fyr fra Tooting, der skrev, om han kunne begrave sin mor her.
Lukker vi fremmede ind, bliver her jo fyldt op. Så er der ikke plads til os.
Jeg lovede ham i mit stille sind, at der nok skulle blive plads til ham.
- Onkel Ethelred er ikke så taktfuld. - Jeg kunne have slået ham.
Tak, fordi du blandede dig, da du gjorde.
Huset bliver så tomt, og alligevel er han her alle vegne.
Jeg finder tanken om at bo her svær at tackle.
- Skal du bo der? - Ja. Af én overvejende grund.
Hvis jeg stak af, ville de sige, at der var hold i rygterne.
Der har været sladder i landsbyen.
De siger, at Henry drak i smug. At det var årsagen til uheldet.
Henry ville aldrig have sagt én ting og så gjort noget andet.
Det er jeg også vis på. Ellers tror jeg ikke, jeg overlever.
Vi har lang vej igen. Prøv at få sovet lidt.
- Det er ikke let at sove. - Prøv ad. Lad mig.
En ny besættelse sluttede sig til den om, jeg ville være hertug af Chalfont.
Nemlig at Edith skulle være hertuginden ved min side.
Hendes værdighed midt i hendes største sorg -
- havde imponeret mig, således at hendes kvalitet svarede til hendes skønhed.
Jeg ville gøre hende opvartning, når der var gået nok tid med at sørge.
Sibella var køn nok på sin egen folkelige måde -
- og der var ingen grund til, vi ikke stadig kunne ses.
Men hendes ansigt ville have set forkert ud under en krone.
En række lån til indfrielse. Jeg har markeret dem, der beder om fornyelse.
Aitchesen, ja. Pole og Carter, det går vel an.
Knollis Limited? Næ, nej. Redbank og Holland.
- Har du ikke en ven der? - En bekendt. Lionel Holland.
- Er han solid nok? - Det vil jeg ikke sige.
Tak.
- Mazzini... - Javel, sir.
Jeg har holdt nøje øje med dine fremskridt -
- og dermed vil jeg gerne invitere dig til at slutte dig til firmaet.
Derfor og således, at du kan få dig en passende livsstil -
- gør jeg dig til min privatsekretær til en løn på 500 pund om året.
- Sir, hvor skal jeg dog starte... - Lad endelig være.
Jeg havde påtænkt, at min søn skulle påtage sig stillingen.
Jeg skal prøve at gøre mit embede her hans minde værdigt.
Jeg forlod Hallwards hus og fik en ungkarlehybel i St. James's.
Rejsen til City var ikke længere forsødet af, at Sibella var der.
Og det ville være lettere for hende at besøge mig her.
Lad mig se den smukke mrs. Holland.
- Jeg foretrækker vist miss Hallward. - Det gør jeg også.
Louis, det er meget uartigt af mig at besøge dig her.
En gift kvinde, der besøger en ungkarl!
En farlig ungkarl, i hans lejlighed.
Er jeg farlig? Den slags er kun fortrædeligt -
- hvis folk får nys om dem. Jeg valgte en diskret lejlighed.
Så unge damer kunne besøge dig uden risiko?
Så en ung dame kunne, ja.
- Hvordan vidste du, hun ville det? - Jeg håbede på det.
- Nød du bryllupsrejsen? - Slet ikke.
- Slet ikke? - Nej.
- Hvordan var Italien? - Hæslig!
Hver gang jeg ville shoppe, slæbte Lionel mig med til en kirke.
- Han ville udvide sin horisont. - Der er også rigelig plads.
Jeg burde irettesætte dig for at tale grimt om ham, men det kan jeg ikke.
Jeg tror, jeg har giftet mig med Londons kedeligste mand.
- Englands. - Europas!
Italienske mænd er så flotte.
Men jeg kunne ikke slippe væk fra Lionel ét sekund.
- Det glemmer jeg jo. Du er italiener. - Halvt.
Louis... Må jeg være helt ærlig?
Det kan du roligt være over for mig.
Jeg mister forstanden. Jeg har lyst til at skrige, når han rører ved mig.
Hvad laver jeg dog?
Det ved du udmærket. Du leger med ilden.
Så får jeg i det mindste varmen. Jeg må hellere gå.
- Lionel spiser hjemme i aften. - Hvor spiser han i morgen?
Med nogle forretningsforbindelser.
- Hvor spiser du i morgen - Her?
Stakkels, indespærrede fugl. Hun måtte gerne lufte vingerne hos mig.
Der var værre måder at slå tiden ihjel på -
- før jeg med værdighed kunne tale om mine følelser med Edith.
Jeg havde ikke tilgivet, hvor kedelig prædiken var til Henrys begravelse -
- og satte dermed den ærværdige Henry D'Ascoyne øverst på listen.
Jeg påtog mig rollen som biskop fra kolonierne -
- der samlede gnidebilleder af messingornamenterne fra kirker.
Godaften, my Lord.
Min kirkelige titel kom som et chok, men jeg genvandt hurtigt fatningen.
Godaften. Jeg ville blot lave et gnidebillede.
En forfader til min afdøde kone.
Lad mig præsentere mig. Henry D'Ascoyne, præst her i sognet.
Septimus Wilkinson, biskop af Matabeleland.
Jeg tilbringer ferien med at se alle kirkerne i landet.
Har du bemærket kleristoriummet?
- Udsøgt! - Det har meget fine kragbjælker.
Måske vil du lade mig vise dig andre ting, som vi er stolte af.
Jeg ville være yderst interesseret.
Vores prægtigste er mindesmærkerne for familien D'Ascoyne.
Hvert medlem af familien, hvoraf jeg tilhører en yngre gren -
- er begravet her i familiegraven.
Her vil du finde den første hertug og hans hertuginde.
De døde vogter over de levende, kan man vel sige.
Kirken er exceptionelt rig på ting af arkitektonisk interesse.
Vores kapel har buer med bladmotiver og korsblomster -
- hvilket tidsfæster det som meget tidlig sengotik.
Bosserne på pendanten er typiske.
Og jeg siger altid, at mit vestvendte vindue -
- har samme yppighed som Chaucers -
- uden nogle af de ledsagende plumpheder fra hans tid.
Nu kommer vi til fonten...
Endelig inviterede han mig på middag.
Den ærværdige lord Henry var ikke nogen nymodens præst -
- der lod sit hverv afspejle sig i privatlivet.
Men han udviste høflig interesse i den kristne tro i Matabeleland.
S.P.C.K. har givet os eksemplarer af biblen -
- oversat til matabelensk, men da ingen af de indfødte kan læse...
- Taler du selv matabelensk? - Ikke som en indfødt.
Det ville være interessant at høre, hvordan det sprog lyder.
Jeg er bange for, mit matabelenske er lidt rustent.
Daniel for løverne for eksempel.
- Det er en sagt på hverdagssprog. - Hvor interessant.
Portvinen står vist hos dig.
- Hvordan er vinen? - Udsøgt!
Coburn -69. Der findes ikke et bedre år.
Men min læge er nu ikke enig.
Hvad synes han da om?
Afholdelse!
- Vil du have en cigar? - Tak.
Han advarer mig hele tiden om mine forkalkede årer.
Men jeg siger til ham: "Hvad skade kan det gøre" -
- "at tage et glas om aftenen?"
- Eller endda to. - Ja, hvad skade?
- Du fordømmer mig altså ikke? - Slet ikke.
Hvis jeg må have lov at sige det, uden manglende respekt for mine overordnede -
- har dit besøg bragt mig noget -
- som jeg ikke kunne forvente fra nogen præstemand her i landet.
Lord Henrys læge gik ud fra, han havde drukket for meget portvin -
- og lod dødsårsagen være hjerteslag.
Da jeg kom tilbage til London, bestemte jeg at udrydde de mindre hindringer.
Lady Agatha D'Ascoyne var pioner i kvindernes kamp for stemmeret.
Hendes offentlige taler var altid overvåget af politiet.
Når hun ikke optrådte offentligt, var hun i fængsel.
For at finde en god mulighed måtte jeg selv slutte mig til sagen.
Lady Agatha skulle fejre sin seneste løsladelse -
- ved at dele brochurer ud ved Whitehall og i centrum fra luften.
ENGLANDS KVINDER KÆMP FOR JERES RETTIGHEDER!
Jeg skød en pil op i luften...
Hun faldt til jorden i Berkeley Square.
Admiral lord Horatio D'Ascoyne var endnu vanskeligere.
Han var næsten aldrig på landjorden -
- og jeg var ved at tro, at opgaven var ud over min forstand...
... da han var indblandet i en katastrofe til søs -
- afstedkommet af naturlig hårdnakkethed og en vis grad af forvirring:
Uheldigt for en mand af hans rang.
Mod bagbord!
- Du mener da vel styrbord, sir? - Bagbord!
Begge skibe sank næsten omgående.
Heldigvis blev alle reddet - undtagen en.
Admiral lord Horatio, stædig til det sidste, gik ned med sit skib.
General lord Rufus D'Ascoyne, derimod -
- der altid demonstrerede fra krigen i Sydafrika, var et let offer.
Netop da kom fjenden frem fra bag bjerget.
Jeg indstillede skydningen, til vi kunne se det hvide i deres øjne.
Så gav jeg ordren: "Fyr!"
Han havde levet blandt kanonernes torden og skulle dø med et knald.
I en dåse kaviar gemte jeg en simpel hjemmelavet bombe.
Jeg sendte kaviaren til generalen med posten.
Jeg lod, som om de havde overlistet os, og sendte vores tropper mod dem.
Så kom fjenden frem fra bag bjerget.
Jeg indstillede skydningen, til vi kunne se det hvide i deres øjne.
Det her fik vi meget af i Krim.
Det kan russerne da finde ud af.
Der var ikke et atom af ham tilbage.
Man kunne næsten fristes til at tro, vores uheldige familie var forbandet.
Jeg ved ikke, om du ved, hvor tæt det her har bragt dig på titlen som hertug.
Jeg har ikke tænkt videre over det.
Du er præsumptiv arving til hertugtitlen.
Dør den nuværende hertug uden efterkommere -
- står kun jeg mellem dig og titlen, og jeg er en gammel mand.
Jeg kom mig aldrig over de første af disse ulykker.
- Kan jeg blive hertug af Chalfont? - Det bliver du næsten utvivlsomt.
Det ville være mere passende, at du ikke længere er ansat her -
- men i stedet for bliver min partner.
- Jeg er taknemlig og beæret. - Jeg vil gøre alting klart for dig.
Havde hun levet, ville din mor have fået titlen før dig.
En af mine første opgaver som partner var at holde møde med Lionel.
Jeg går ud fra, du er kommet for at bede om udsættelse af lånet.
Vi solgte aktierne, men markedet er ikke faldet som ventet.
Det er vores opgave at opfordre til konstruktive investeringer -
- ikke at finansiere simpelt hasardspil.
Det ville have frydet mig at afvise ham.
Men gik Lionel konkurs, kunne han ikke betale for Sibella -
- og jeg havde bestemt ikke selv lyst til det.
Vi fornyer til 3,5 procent.
Tiden var inde til at slå til med Edith D'Ascoyne.
Det er ved at blive koldt. Skal vi gå ind?
Jeg ved, hvorfor du rystede nu. Det var ikke, fordi du frøs.
- Jeg kunne ikke undgå at huske det. - Det ved jeg.
Men prøver du at glemme?
Nej! Ikke der.
- Fordi det var Henrys stol? - Den er ikke blevet brugt siden da.
Intet af hans. Alt er, som han efterlod det. Hans skrivebord, hans tøj.
Jeg kan ikke bære at skulle gøre noget ved det.
Du vil have, huset er en helgengrav. Du tager fejl.
I helgengrave kan de levende ikke bo.
Jeg har altid respekteret dine principper, dit mod -
- frem for alle andre kvinders.
Det er din pligt over for dig selv, andre og selv Henry -
- at leve i nutiden og fremtiden igen.
Hvilken fremtid har jeg da?
Jeg vil sige noget anmassende.
Send mig blot bort, hvis du ønsker det. Hør her:
Hvis du føler, at en beundrers støtte ville være til hjælp -
- vil det være mig en ære, hvis du vil lade mig -
- tilbyde dig at gifte mig med dig.
Mr. Mazzini!
Det er et chok. Jeg er meget rørt.
Og taknemlig, men jeg kan slet ikke forestille mig at skulle gifte mig igen.
Jeg har sagt for meget alt for tidligt.
Tænk på, hvad jeg har sagt, som noget, du kan falde tilbage på.
Sibella ventede, da jeg kom hjem. Jeg var glad for at se hende.
Jeg beundrede altid Edith mest, når jeg var sammen med Sibella -
- og jeg savnede altid Sibella mest, når jeg var sammen med Edith.
- Jeg kommer for sent. Har du kedet dig? - Nej.
- Jeg har tænkt. - På hvad?
Hvordan vi ristede kastanjer ved pejsen. Der er sket så meget siden da.
Du sagde, jeg ikke skulle ægte Lionel, og at du måske var hertug.
Jeg giftede mig med Lionel, og nu er du næsten hertug.
- Vi har det meget bedre sådan her. - Du er ikke gift med Lionel!
Vi ser hinanden, når vi vil, ikke når vi ikke har lyst til det.
Vi ser ikke hinanden nok. Du har været væk hele weekenden.
Jeg skulle besøge mrs. D'Ascoyne, enken til min fætter, der blev dræbt.
Alle dine fætre lader til at omkomme.
Det skulle ikke overraske mig, hvis du havde dræbt hele banden.
Hvor klodset af mig.
- Hvorfor i alverden siger du det? - Det var bare for sjov.
Lover du ikke at sige det til nogen, må du høre min hemmelighed: Jeg dræbte dem.
Det har jeg længe haft mistanke til.
- Hvordan er hun? Mrs. D'Ascoyne. - Hun er høj og slank.
- Smuk? - Det er der nogen, der ville mene.
- Ville du? - Det har jeg aldrig tænkt på.
Hvad ville du sige, hvis hun spurgte om mig?
At du var den perfekte kombination af skønhedsfejl.
At din næse var lidt for kort.
At din mund var lidt for bred.
Men at dit ansigt er et, en mand kan drømme om hele sit liv.
Jeg ville sige, at du er forfængelig, selvglad -
- ond og løgnagtig.
Jeg ville sige, at du er henrivende.
Jeg ville sige, at du er Sibella.
- Sikke en smuk tale. - Jeg mener det.
Kom og sig det til mig igen.
Jeg ville sige, din næse var lidt for kort -
- og din mund var lidt for bred.
Kort efter fik min arbejdsgiver et slagtilfælde.
Der var ikke meget at stille op. Lægen gav ham en måned.
Jeg var glad for, jeg ikke skulle dræbe ham, da han havde været så god mod mig.
Den eneste hindring mellem mig og min herkomst var hertugen.
Jeg kunne ikke planlægge at likvidere ham. Hans liv var en lukket bog.
Jeg undersøgte tungsindigt problemet -
- mens jeg ventede på, at Sibella besøgte mig en dag.
- Goddag, mr. Mazzini. - Mrs. D'Ascoyne!
Jeg kom netop gennem St. James's, og så ville jeg besøge dig.
Er det nu klogt?
Det er da sikkert for en dame at besøge en herre med dit omdømme?
Det er dit omdømme, jeg er bekymret for. Dit besøg bør ikke være langt.
Jeg takker for din omtanke. Jeg har noget, jeg vil tale med dig om.
Jeg har tænkt over, hvad du sagde under vort sidste møde -
- og jeg har prøvet at tænke over, hvad Henry ville have ønsket.
Han sagde engang til mig:
"Du er alt for god til bare én mand."
"Gid andre kunne få del i dig."
Jeg har tænkt over dit tilbud, og jeg vil med glæde acceptere det.
Jeg er ganske målløs.
Men jeg tror ikke, vi skal offentliggøre det før om tre måneder.
Under de nye omstændigheder tror jeg, det er bedst -
- at dit besøg er helt kort.
Kan din omsorg som ægtemand måle sig med din omsorg som ven -
- har jeg truffet den bedste beslutning.
Tror du ikke, onkel Ethelred som familiens overhoved skal have besked?
Måske. Jo, jeg skriver til ham. Farvel, Louis.
Farvel, Edith. Du efterlader hermed Londons lykkeligste mand.
Jeg glædede mig ikke til at skulle fortælle Sibella nyhederne.
Hun havde ingen rettigheder, men kvinder laver postyr over ingenting -
- og mener, de er blevet såret, når de selv er ude om det.
Men jeg havde da tre måneders henstand, før jeg måtte gennem den ballade.
- Er du begyndt at bruge rosenolie? - Nej. Hvorfor?
Jeg synes, jeg kunne lugte det.
- Jeg mødte en smuk kvinde lige før. - Det var nok mrs. D'Ascoyne.
- Hvad lavede hun her? - Det var et familieanliggende.
Næste dag modtog jeg et brev fra Lionel.
Han bad om et møde om et fintfølende anliggende.
Jeg var urolig, for ofte angår et fintfølende anliggende -
- et mere ufint emne.
To dage senere tog jeg til Bayswater.
Lionel boede på den forkerte side af parken.
- Davs, gamle jas. Snup en drink. - Ellers tak. Aldrig midt på dagen.
Gør det noget, hvis jeg gør? Det holder kulden fra døren.
- Jeg skulle netop til at nævne varmen. - Det var en spøg.
- Sid ned. - Jeg vil hellere stå.
Det er varmt i dag, ikke? For årstiden, mener jeg.
Skal vi komme til sagen? Hvorfor ville du se mig?
Det er et fintfølende anliggende.
Men jeg sagde til mig selv: "Louis er en guttermand og en verdensmand."
Jeg har beundret, hvordan du tog det, da Sibella ægtede mig og ikke dig.
Nogle ville have taget det anderledes. "Må den bedste mand vinde", sagde du.
Da jeg vandt, opførte du dig som en gentleman.
Jeg tænkte, at da du havde holdt sådan af Sibella, og da vi to er gamle venner -
- ville jeg bede dig om at hjælpe os.
Jeg har sagt til dig, at forretningen går trægt. Det er gået værre.
Jeg er konkurs, så jeg tænkte: "Jeg taler med min ven Louis Mazzini" -
- "som vi havde det så sjovt med, da vi ristede kastanjer ved pejsen."
Din hukommelse svigter dig. Du og jeg har aldrig været "venner".
Vi hadede hinanden fra første færd, en afsky, der har taget til siden da.
Jeg har altid tænkt på dig som en ven. Derfor sagde jeg til mig selv...
Spar dig dine anstrengelser. Det er det rene spild.
- Du dømmer mig jo til døden. - Hvad mener du?
Min eneste udvej er at gøre en ende på det.
- Den teatralskhed er jo absurd. - Jeg har en forsikring.
Der vil blive sørget godt for min kone.
Louis, jeg beder dig! For min kones skyld.
Rejs dig dog fra den absurde stilling!
Jeg kan kun sige, at jeg synes, du er en sjuft. En egoistisk sjuft.
Lad mig minde dig om en lille historie.
Da jeg var manufakturhandler, og du var rig, viste du mig ingen varme.
Nu kommer du og trygler mig om tjenester.
Manufakturhandler... En rådden, lille diskenspringer, det er, hvad du er.
Nu er du højt på strå, men din mor tog sig en italiensk lirekassemand.
Rejs dig op! Op med dig, sagde jeg!
Jeg tolererer ikke, din beskidte kæft ytrer min mors navn.
Smut du ud og slå lidt koldt vand i blodet.
Jeg nægter at nedværdige mig ved at slås med en drukkenbolt.
Det nyttede ikke at forlænge klammeriet, så jeg vendte hjem til mig selv.
Jeg gik i bad og besluttede at slette scenen fra min hukommelse.
Jeg fik ikke lov til at slappe af længe.
Sibella?
Jeg er ked af at bekymre dig, når du sikkert har travlt -
- men jeg har vigtigt nyt. Dårligt nyt.
Jeg synes, du skulle vide det med det samme.
Lionel har fundet ud af det med os. Om at jeg kommer her.
- Har han? - Ja.
Jeg havde det skrækkeligste skænderi med ham i går aftes.
Selv Lionel kan man ikke føre bag lyset i al evighed.
Vent, til du hører alt, så er du ikke så rolig. Han har begæret skilsmisse.
Hvor usofistikeret af ham.
Der er kun en eneste udvej, som jeg ser det.
- Og det er? - Lionel er stadig forelsket i mig.
Min lykke er alt, han bekymrer sig om. Måske lader ham mig blive skilt fra ham.
Hvis?
Hvis jeg kunne forklare ham -
- at han ellers bringer en fremtidig hertugs stilling i fare -
- og en fremtidig hertugindes...
Javel.
Du er en snu, lille rad, men ikke helt snu nok.
Ikke alene ved jeg, at du afpresser mig, men du bluffer også.
- Prøv du bare at se, om jeg bluffer. - Det har jeg i sinde.
Det må for dig virke, som om du har overtaget -
- men jeg sidder med et kort, som du ikke engang ved, vi spiller med.
- Hvem bluffer så nu? - Jeg så Lionel for en time siden.
Det var ganske åbenbart -
- at han ikke anede, vi kendte hinanden på anden vis end...
Som han ville sige: "Gamle venner, der ristede kastanjer i pejsen sammen."
Så jeg takker for æren, men jeg må afslå dit tilbud.
Jeg har andre ting, der gør det umuligt for mig at acceptere.
Jeg vil om kort tid offentliggøre min forlovelse til mrs. D'Ascoyne.
Må jeg sige, at jeg synes, du har opført dig foragteligt?
Har du tænkt på, at vi fortjener hinanden, du og jeg?
Er det for meget at forlange, at du følger mig til døren?
Det viste sig at være en god ting at betro hertugen vores hemmelighed -
- for det resulterede i en invitation til Edith og jeg om at besøge godset.
Jeg kunne ikke undgå at føle triumf, da jeg nærmede mig godset -
- under så anderledes omstændigheder end dem, jeg sidst oplevede.
Det var en uformel middag.
De andre gæster var lady Redpole og hendes datter Maud -
- der lignede en malkeko og havde samme anlæg for intelligent samtale.
- Har du været i operaen i år? - Nej.
Om eftermiddagen inviterede Ethelred mig til at se godset.
Det var rart at vide, at de vidtstrakte områder -
- snart ville tilhøre mig.
Det morede mig at besigtige samme område som det, jeg så på rundturen i sin tid.
Huset var udstyret med dødsfælder i rigt mål.
Mærk, hvor tung den er. Vores forfædre var nok fine herrer.
Men de levede ikke op til det 20. århundredes krav til mord.
Sidst på dagen var min vært stadig spillevende, og jeg havde ingen plan.
Edith er en smuk kvinde. Du er en heldig mand.
Det tillader jeg mig aldrig at glemme.
- Hvad synes du om Maud? - Charmerende pige.
- Hun er ikke til fængslende samtaler. - Mit livs kedeligste kvinde!
Og ganske grå. Men hun har gode arveanlæg.
Redpole-familien har gode gener -
- og de får tit drengebørn.
- Mener du? - Jeg talte med lady Redpole i dag.
- Hun var glad for at slippe for pigen. - Må jeg lykønske?
- Det er nu en familiepligt. - Hvornår skal brylluppet stå?
Snart, jeg bliver jo ikke yngre. Måske bliver det ikke en søn første gang.
Et stille bryllup. Maud er næppe typen, man putter i det store skrud.
Vi tager bryllupsrejsen på Rivieraen og i Italien.
Man skal nødig udsætte vennerne for hende.
Når hun har en familie, holder det hende af vejen.
Nyhederne gjorde mig så oprørt -
- at havde jeg haft gift på mig, ville jeg have givet ham det -
- og håbet, mistanken ikke faldt på mig.
En ting var sikkert. Fik jeg ham ikke skaffet af vejen under første besøg -
- ville hele min plan styrte i grus.
Jeg ønsker jer det bedste.
Næste morgen tog jeg ud for at se Ethelred skyde -
- for mine principper afholder mig fra at deltage i alt med jagt.
Har du tjekket fælderne, Hoskins? Det lyder, som om vi har fanget en.
Vi har mistet så meget vildt for nylig, vi er begyndt at bruge fælder igen.
Hoskins giver dem en dragt prygl og lader dem så gå igen.
Lad det være en lærestreg, så du ikke laver krybskytteri her igen.
Det er nok.
Flyt dem, ellers siger de til hinanden, hvor de er.
Er den slags fælder ikke ulovlige? Hvad nu, hvis han kontakter politiet?
Så får han seks måneder for krybskytteri.
Hvis han holder munden lukket, får han bare et par dage i sengen.
Hvad ville du selv vælge?
Det er det eneste sprog, de banditter forstår.
Jeg må have tabt mit cigaretetui. Jeg indhenter dig.
Fandt du det? Vi kan gå en tur mere i eftermiddag, hvis du har lyst.
Efter frokost gik vi ud for at massakrere flere uheldige fugle.
Hør! Jeg troede, jeg hørte nogen løbe gennem bregnekrattet.
En til krybskytte! Kom!
Der har været nogen. Se!
Pokkers! Få mig ud herfra. Skynd dig, mand!
- Er du blevet tosset? - Stille! Jeg vil tale med dig.
Hvis du siger en lyd, skyder jeg dig med det samme.
Når nogen hører skuddet -
- løber jeg allerede mod godset og råber om hjælp.
Jeg siger, du gik i fælden, og at dit gevær gik af ved en fejltagelse.
Så vær stille. Jeg skal fatte mig kort, så du føler mindst mulig smerte.
Når jeg er færdig, dræber jeg dig.
Du vil være den sjette D'Ascoyne, jeg har dræbt. Vil du vide hvorfor?
For hvad D'Ascoyne-familien gjorde mod min mor.
Fordi hun giftede sig af kærlighed og ikke af adel, penge eller jord -
- forviste de hende til et liv i fattigdom og trældom.
Du nægtede selv hendes sidste ønske - at blive begravet på Chalfont.
Da jeg så hendes lille, usle kiste blive sænket ned i jorden -
- og så hende forvist i døden, som hun var det i livet -
- svor jeg at få hævn over jeres utålelige stolthed.
Den hævn vil jeg nu fuldende.
Du er tydeligvist vanvittig. Giv mig så det gevær.
Herfra vil skuddet stemme overens med min forklaring.
Hjælp!
Og så indtog Ethelred pligtskyldigt sin plads i familiens krypt.
Der var kun få D'Ascoyner tilbage. Min arbejdsgiver, der var hertug i kort tid -
- da han døde af chok over at høre, han havde arvet titlen.
Og således blev jeg den 10. hertug af Chalfont.
Den 9. hertug havde skrevet testamente -
- hvor han efterlod mig alle sine interesser i familieforetagendet.
Det kan du fjerne.
Et par dage senere blev der holdt en velkomstceremoni for mig på godset.
Jeg lovede, at mit første hensyn, og mrs. D'Ascoynes første hensyn -
- da hun har sagt ja til at gifte sig med mig -
- vil være godsets velfærd og velfærden for de, der bor der.
Gud velsigne jer!
Længe leve Hans Nåde!
Pennyman fra Sprocketts gård. Mrs. Pennyman.
Min søn Tom fra Sprocketts gård. Mr. Wyvold fra Sprocketts gård.
- Sprocketts gård? - Nej, Deres Nåde. Scotland Yard.
- Scotland Yard? - Det er en fintfølende sag.
Følg mig.
Slaget var så pludseligt, at jeg fandt det svært at samle tankerne.
Hvem af dem kunne det være?
Unge Ascoyne? Henry? Ethelred?
Præsten? Generalen? Lady Agatha?
Eller kunne det være dem alle?
Jeg formoder, at du er Hans Nåde, hertugen af Chalfont?
Jeg er kriminalassistent Burgoyne fra kriminalpolitiet -
- og jeg har en arrestordre i dit navn, da du er sigtet for drab.
For at dræbe mr. Lionel Holland...
Mr. Lionel Holland fra Connaught Square 242 den 17. oktober.
Jeg prøvede at tænke mig til, hvad der førte til denne lidt morsomme ironi.
Jeg kunne kun gå ud fra, at Lionel havde ført sin trussel om selvmord ud i livet.
Men hvordan havde jeg fået skylden?
Kun tiden og retssagen ville vise, hvad svaret var.
Da jeg ville udnytte alle min rangs privilegier...
... kom min sag for i Overhuset.
Louis D'Ascoyne Mazzini, Hertugen af Chalfont.
Du er som engelsk adelsmand anklaget for drab.
- Er du skyldig eller ikke skyldig? - Ikke skyldig.
- Hvorledes vil du have din sag for? - For gud og adelsmænd.
Gud hjælpe Deres Nåde med en gunstig kendelse!
...sandheden, hele sandheden og kun sandheden.
Mrs. Holland, vil De fortælle de høje dommere -
- indholdet af den samtale, De havde med Deres mand før dennes død?
Han sagde, at Louis kom for at tale med ham om et fintfølende anliggende.
Sagde han, hvad det anliggende angik?
Han havde opdaget, at sigtede og jeg havde haft...
- Havde været hinanden meget nær? - Ja.
Hvordan tog han det?
Han ville sige til ham, han havde i sinde at begære skilsmisse.
Fra din viden om anklagede, hvordan ville han da tage de nyheder?
Jeg ville tro, han var meget vred.
Nu han skulle arven hertugtitlen, havde han ikke brug for mig.
- Prøvede han at vrage Dem? - Ja.
Jeg undskylder at måtte udsætte Dem for disse strabadser -
- men kan De fortælle dommerne, hvorledes De fandt liget af Deres mand?
Jeg kom hjem ved halv fem-tiden.
Dommerne har ingen indsigelser mod, at vidnet sætter sig ned.
Ja, mrs. Holland?
Jeg kom tilbage ved halv fem-tiden. Jeg gik ind på min mands kontor.
Han lå på gulvet med en kniv i brystet.
Sidste spørgsmål. Havde Deres mand truet med selvmord?
- Aldrig. - Tak, mrs. Holland.
Min klient beder om tilladelse til selv at krydsforhøre vidnet.
Dommerne giver deres tilladelse dertil.
Mrs. Holland, forstår De, hvad det vil sige at være under ed?
De indser, at et liv kan afhænge af, hvor sandfærdigt Deres vidnesbyrd er?
Ja.
Deres version af samtalen med Deres mand er pure opspind.
- Vel er den ej! - Deres mand begik selvmord.
Han ville have efterladt et brev!
- Kan du sværge, at han ikke gjorde det? - Politiet gennemsøgte værelset.
De fandt ikke noget.
Deres beviser er et spind af løgne, der er styret af et hævnmotiv.
Vel er det ej!
Har anklaget andet formål end at volde vidnet kvaler?
Mit formål er at finde frem til sandheden.
Det er hele formålet med retssagen.
...sandheden, hele sandheden og kun sandheden.
De er Edith D'Ascoyne Mazzini, hertuginden af Chalfont.
Hvornår blev De gift med anklagede?
I går morges i fængslet i Pentonville.
Jeg ville bedyre hans uskyld for hele verden.
Ved at ægte ham ville jeg vise -
- at selvom han lod sig forlede af sin naturlige venlighed og høflighed -
- hvilket gjorde det svært for ham at afvise denne kvindes attrå -
- ser jeg ham som en mand, jeg kan stole på med resten af mit liv.
Jeg er ikke den eneste af den mening.
Min afdøde mand Henry og hans afdøde onkel Ethelred, den ottende hertug -
- der begge desværre ikke er i stand til at vidne her i dag...
De og andre medlemmer af familien D'Ascoyne -
- ville have bakket hvert et ord op, jeg har ytret.
Tak, Deres Nåde.
Afdøde var kunde i banken, som du er bestyrer for.
Under normale omstændigheder ville han vel have besøgt dig på dit kontor.
I stedet for bad han dig om at komme til hans hus.
Inviterede han dig hjem for at diskutere forretninger?
Og det vil du have, at dommerne skal tro på?
Han brast i gråd, faldt på knæ og truede med at begå selvmord.
Sker det altid ved forretningssamtaler? Men det skete ved denne lejlighed?
Og det vil du have, at dommerne skal tro på?
Så blev det til slagsmål, og han angreb dig?
Sker det altid ved forretningssamtaler? Men det skete ved denne lejlighed?
Og det vil du have, at dommerne skal tro på?
Har du hørt om, at ægtemand og deres koners elskere ryger i klammeri?
- Ofte? - Det er en kliché fra litteraturen.
Men her skete det, ikke i litteraturen, men i virkeligheden.
Det gjorde det ikke.
Da du ikke var klar over din fremtidige kones tilgivende væsen -
- gik du ud fra, det ville ende i skilsmisse -
- der ville spolere dine chancer for at ægte denne rige, smukke kvinde.
Nej, slet ikke.
- Afviste du mrs. Holland? - Nej.
Selvom du skulle giftes med en anden kvinde?
Jeg er meget spændt på deres beslutning.
Høje ret... Spørgsmålet, De skal afgøre, er:
Er anklagede skyldig i den forbrydelse, han er anklaget for -
- eller ikke skyldig?
Skyldig.
Jeg finder det rørende, at min kone besøger mig til morgen -
- for at tage afsked med mig.
Din ankomst forekommer mig at være ekstremt upassende og smagløs.
Jeg kunne ikke bære, dit sidste blik til mig var så hadefuldt.
Da det er dit vidnesbyrd, der har sendt mig i galgen -
- forventede du vel ikke ligefrem ømme blikke?
- Er der ikke noget håb? - Hvilket håb skulle det være?
Jeg tænkte bare... Spørgsmålet, du stillede i retten -
- om et afskedsbrev fra Lionel.
Hvad, hvis han efterlod et, og hvis det nu blev fundet?
Selv nu - på denne sidste aften.
- Det ville være et mirakel. - Mirakler kan jo ske.
Mirakler kunne ske.
Javel...
Sjovt, som tingene arter sig. Havde du ægtet mig i stedet for Edith...
Eller havde du ægtet mig i stedet for Lionel.
Han ville stadig være i live, og du ville ikke være på vej i galgen.
Medmindre du har myrdet andre.
Det er alt sammen højst irrelevant.
Kan du huske, da vi legede "okker, gokker, gummiklokker..."
- "Erle, perle, pif, paf, puf." - "Væk med den beskidte luf."
Der er mange "luffer", der er ryddet af vejen.
Og de var alle fra familien D'Ascoyne.
Vi lader til at være en flygtig familie.
Edith er kun D'Ascoyne, fordi hun giftede sig til det -
- så jeg går ud fra, hun har bedre udsigter.
Bortset fra et mirakel som det andet, vi talte om.
Så var det sagt. Hun ville finde selvmordsbrevet -
- hvis jeg myrdede Edith.
- Så nu tænker vi på to mirakler? - Ja.
Er de indbyrdes afhængige?
Det går jeg ud fra, at de er.
Hvad synes du?
Tiden er gået.
Hvad synes du?
Stakkels Edith. Det her vil forkorte hendes liv med flere år.
Au revoir, Louis.
Jeg kunne jo kun acceptere.
Jeg kunne bagefter beslutte, hvem af de to der skulle væk.
Kære Edith, fængslende Sibella.
De var så forskellige, men jeg kendte dem så godt.
Eller det troede jeg. Men natten var gået, og der var intet sket.
Nu var klokken næsten otte. Sibella kom blot for at lægge mig på pinebænken -
- og indgyde mig håb blot for at slå det til jorden igen.
Det burde jeg jo have gættet.
Men det var trods alt typisk Sibella.
Allerede?
Tiden springer så rask af sted, selv for tyven på vej mod galgen!
Selvom han træder nok så forsigtigt, når han alligevel frem til sidst.
- Har du et sidste ønske? - Blot at takke dig.
Skal du ikke præsentere din ven?
Mr. Elliott - Hans Nåde, hertugen af Chalfont.
Godmorgen, Deres Nåde. Det tager kun et øjeblik.
Hvis du vil tillade det, vil jeg først læse et par vers -
- jeg selv har skrevet til disse melankolske lejligheder.
- Må jeg have lov? - Med fornøjelse.
"Min ven, tænk tilbage"...Undskyld.
Deres Nåde, tænk tilbage.
"Skønt der endnu resterer en smule af livet."
"Hvor kort er dog tiden fra vugge til grav."
"Hvor lang er dog tiden i al evighed."
Deres Nåde, vær beredt!
Oberst!
De har ringet fra Indenrigsministeriet.
Der er fundet et brev, der beskriver mr. Hollands ønske om at begå selvmord.
- Det er et mirakel. - Ja, det er som et mirakel.
Jeg skal prøve at gøre det dig rimelig bekvemt i mit kvarter.
- Godmorgen. - Godmorgen, Deres Nåde, sir.
Jeg har aldrig været mere glad over ikke at skulle gøre min pligt.
Stakkels Elliott... Havde han ikke læst det digt -
- ville han have klynget mig op, før vi modtog nyhederne.
Der er en masse, der venter på Dem.
Da de ikke kunne se mig død, må jeg lade dem se mig i live.
Det er ikke kun hertuginden, men også mrs. Holland.
Hvordan er den sang? "Jeg ville være glad for begge" -
- "Hvis blot den ene var borte." Farvel.
Jeg ville være glad for begge Hvis blot den ene var borte...
Deres Nåde... Jeg er fra tidsskriftet "Tit-Bits".
Jeg vil gerne have rettighederne til at offentliggøre Deres memoirer.
Mine memoirer?
Mine memoirer!